Това са '70-те s04 e02 Ерик в депресия
Здравейте, г-жо Форман. Здрасти, Ред.
Здравейте, момчета. Много рано сте на крак.
Да. Ще ходим във "Фънленд"!
Супер забавно е!
Ред, помниш ли как водихме там Ерик като малък.
Качвахме се заедно на влакчето
и точно преди да потеглим, слизах и му махах.
Как само викаше.
Звучи забавно.
Супер забавно!
Тъкмо и Ерик ще се разведри малко след раздялата с Дона.
Какво? - Скъсали са?
Да, Дона му била шута.
Странно. Аз мислех, че Ерик я е зарязал.
Така така. - Да бе.
Ерик сигурно е разбит.
Хубаво. Тогава ще слушам радио.
Жестоко.
Субтитри: em0_tion EmiliyanYankov@gmail.com
ШЕМЕТНИ ГОДИНИ СЕЗОН 4, ЕПИЗОД 2
Хайде, Форман. Ставай.
Да отиваме във "Фънленд" преди веселбата да е свършила.
Няма да ходя.
Стегни се, Форман.
Беше с една от най-яките мадами в Пойнт Плейс и я изгуби.
Можеше да е и по-зле.
Не, не можеше.
Ерик, не всичко е загубено.
Ами ако Боб ти беше тъст?
Щеше да е на всичките ти сватбени снимки.
Не искам да говорим за Дона
нито пък да ходя във "Фънленд".
Хубаво. Щом не идваш с нас, ще ти висим на главата.
Няма ли да ходим във "Фънленд"?
Не...
пипай фигурите ми.
Ей, Ерик, ти... - Ей, друже, млъкни, а?
Благодаря.
Хубаво. Отиваме във "Фънленд".
Добре. Вървете.
Знаеш ли? Радвам се, че не идваш с нас.
Щеше да изсмучеш веселието
и да остане само "Лендленд".
Извинявай. Ще ти взема захаросана ябълка, става ли?
Добре. Изкарах Ерик от леглото. Ей сега ще слезе.
И помни, нито дума за Дона.
Ще сподели, когато е готов.
Добре.
Леле, синко, изглеждаш сякаш са те зарязали.
Не бях, ясно?
Скъсахме.
Както и да е. Преживей го.
Искаш ли да го обсъдим, миличък?
Не.
Добре.
Сигурен ли си?
Да. Да, сигурен съм.
Добре. Нека си мълчим.
Ерик, ти си млад, красив и животът е пред теб.
Добре. Може ли да вървя?
Не и преди да хапнеш.
Изглеждаш все едно не си ял от седмица.
Стига, Кити. Той винаги изглежда така.
Може би.
Но няма да има сили да преодолее Дона, ако не яде.
Хубаво!
Ще ям.
Но без да говорим за Дона.
Поне за малко не искам да...
мисля за Дона.
Никаква Дона.
Ред, поговори с него. - Какво?
Защо пък аз?
Защото не мога да лекувам разбити сърца.
Никога не са ме зарязвали.
Не ми се вярва.
Защо не?
Имаш няколко дразнещи черти в характера
които другите може и да не харесват колкото мен.
Ти си плешив!
Ето. За това говорех!
Добре, Майкъл, стой до мен.
Всеки път като дойдем се губиш.
По дяволите, Джаки, зад всеки ъгъл дебне веселба.
Майкъл, какво се разбрахме?
Да не те бутам отзад на блъскащите колички.
И?
И...
да не яздя козлите в зоологическата.
И?
Трябва да стоиш до мен, Майкъл! - Добре де.
Балони! - Стой!
Здравейте, деца!
Аз съм Шаро. Ще се изкараме весело, весело, весело!
Още веднъж ме докосни
и ще ядеш през сламка, сламка, сламка!
Отивам в залата да намеря онзи, който ми простреля лапата.
О, Боже мой! Това беше Шаро и той ни проговори!
Хора, да си изберем място за среща, в случай че се разделим.
На ъгъла на у-ца Фън и бул. Фън?
Толкова е просто, че и Майкъл ще го запомни.
Майкъл?
Супер. Никога няма да го намерим. - Напротив.
Само трябва да покажем негова снимка на хората и те ще ни помогнат.
Държиш снимка на Келсо в портфейла си?
Разбира се. Имам снимки на всички приятели.
С Нипси Ръсел сте приятели?
Иска ми се.
Там е. Говори с него.
Не искам. - Добре.
Но когато скъсах с Арчи Уилкинс, живя с родителите си докато стана на 40.
Господи, Кити.
Това са още 23 години!
Добре. Влизам.
Ей, Ерик.
Как си?
Тате, наистина не ми е до приказки.
Добре. Тогава аз ще говоря, а ти слушай.
Казвал ли съм ти историята
за Лари "Безкракия" Мълиган?
Нека отгатна.
Нямал крака?
Лари ми беше приятел. Загуби си крака по време на войната.
Като се връщаше в Щатите
на стария Еднокрачко
тогава така му викахме
корабът му потъна
и една акула изяде и другия му крак.
Но пак се прибра вкъщи.
И знаеш ли какво стана като си дойде?
Превъзмогна недъга си
и по ирония на съдбата стана продавач на обувки?
Не.
Гаджето му го зарязва.
Слава Богу, че има щастлив край.
Смисълът на историята е, че си имаш и двата крака.
Ще се оправиш.
А сега се обуй и подрежи храстите.
Предпочитам да си седя тук.
А аз не.
Здравейте. Виждали ли сте го?
Казва се Келсо.
Келсо е заврян в кутия?
Ей! Фез, виж.
"Много тъп"
Виж и гърба.
"F.U"
Не схващам.
F U, пич.
F.U!
А, вярно. "Фу".
Смешно е. Смешничко.
Опитах се да намеря Майкъл, но не виждам над тълпата.
Да беше тук Дона. Тя е гигант.
Не ми напомняй.
Колко пъти я молих да дойде, но все казваше
"Излез от банята ми, Фез!"
Трябва да намерим Майкъл. Колко е часът?
Някой пита ли колко е часът?
Защото във Фънленд винаги е "Фън часа!".
Да, да, много благодаря, идиоти.
Да знаете колко е часът?
О, да!
Само така!
Мислех, че се обичаме.
О, Боже.
И после всичко пропадна.
Остава само една голяма дупка в теб, нали знаеш?
Не, не знам.
Но в задния двор има гоферова дупка.
И ако навреш в нея маркуча с вода
аз ще го причакам от другия край с лопатата.
Върви си, тате.
Мерси. Благодаря ти.
Отвън си слънчице, но отвътре мрачна.
Искаш ли да говорим за раздялата, Бамби?
Не, тате, не искам.
Бяхме си щастливи.
Но ме притискаше.
Трябваше му да ми дава пръстен.
Всичко свърши преди да е започнало.
Нищо ми няма.
Кучият му син.
Виж, като свършиш...
Знам. Да сложа торбите на тротоара.
Здрасти. - "Здрасти"?
Това ли е всичко, което имаш да ми казваш?
А ти какво искаш да ми кажеш?
Какво ще кажеш за това? "Здрасти".
Не съм аз виновен! - Ти си виновен, идиот такъв!
Браво. Супер. Много зряло.
Двоен идиот!
"Двоен идиот"?
За Бога! Беше навън. Беше радостен.
Защо пак си в леглото?
Май така ми се отразява
целият този свеж въздух.
Хайде, ставай. На работа си.
Добре.
А, и няма нужда да се тревожиш за гофера.
Умря като връзката ти с Дона.
Избързах, а?
Не мога да повярвам.
Горкият Майкъл се изгуби, а вие се возите и забавлявате.
О, Господи! О, Господи! Принцесата на Фънленд!
Не съм се возил на нея.
Реших, че щом е "Изгубени вещи" и съм изгубил приятелите си
значи ще се появят тук рано или късно.
Нали?
Липсват ми.
"Липсват ми."
Какво? - "Какво?"
Престани. - "Престани."
Не ме имитирай! - "Не ме имитирай!"
Аз съм глупак. - Ти си глупак.
Мамка му!
Как е новата касиерка?
Не е зле, а?
И е сама.
Тате... - Какво?
Заради скобите ли?
Ами...
Знаеш какво помага за преодоляване на момиче?
Леберкез.
Какво стана, Ред? Нали щеше да му помогнеш?
Кити, цял ден му виках.
Изчерпах се вече.
Ти как преодоля първата си раздяла?
Какво има да се преодолява?
Просто стана. Приех го мъжката.
Тя беше най-хубавото нещо в живота ми.
О, Елоиз.
О, Елоиз!
Животът ми приключи!
Да. Приех го мъжката.
Това ли беше "Огледалната къща"?
В чантичката си имам повече огледала.
Защо си тръгват всички?
Господи. Колко е часът?
Някой пита ли колко е часът?
Да, знаем. Фън часа е. Върви се гръмни.
Не, затваряме, деца. Време е да си вървите.
Но, Шаро, още не сме намерили нашия приятел.
Така ли? Ех че жалко... Хайде! Махайте се!
Ти не!
Добре. Да вървим. - Ами Майкъл?
Виж, много кучета са вървели стотици километри
и се връщат при семействата си.
Е, Келсо е по-глупав
но все ще извърви 20км до Форманови.
Та, аз и Елоиз се срещахме.
Всичко беше супер.
Но когато нещата станаха сериозни, тя ме заряза.
Много ме заболя.
Плака ли? - Не!
Не, не.
Но на моменти мислех, че никога няма да го преодолея.
Но времето си течеше
и продължих нататък.
Дойдоха и дните, в които я позабравих.
След два дни почти не я помнех.
Накрая я забравих напълно.
И това ме натъжи.
И двамата си падаме малко ирландци, нали, тате?
Да, така е.
Просто...
ме боли. Нали знаеш?
Давам ти няколко дни почивка.
Можеш да спиш или да гледаш ТВ.
Каквото си поискаш.
Мерси, тате.
Да знаеш
не че има значение, но Дона не ме заряза.
Аз скъсах с нея.
Каквото искаш си повтаряй стига да се чувстваш по-добре.
Много ви благодаря за возенето, г-жо Андерсън.
Ей, Айнщайн, ще го ядеш ли този сладолед?
Не се казвам Айнщайн.
Аз съм Келсо. И да, ще го ям.
Това беше.
Махай се!
Те почнаха! - Чупката!
Чао, Айнщайн!
Не съм Айнщайн, а Келсо!